Grand Prix av den IV Internationella filmfestivalen i Moskva, 1965
Oscar-priset av Amerikanska filmakademin
MOSFILM
Alla idéer som får enorma konsekvenser
är alltid enkla.
Min tanke är den, att
om orättfärdiga människor går samman
och bildar en kraft,
då måste rättfärdiga människor göra detsamma.
Just så enkelt är det.
LEV TOLSTOJ
KRIG OCH FRED
ANDREJ BOLKONSKIJ
Regi: Sergej BONDARTJUK
Manus: Sergej BONDARTJUK, Vasilij SOLOVJEV
Foto: Anatolij PETRITZKIJ
Konstnärlig ledning: Michail BOGDANOV, Gennadij MIASNIKOV
Musik: Viatjeslav OVTJINNIKOV
Ljud: Jurij MICHAILOV
Svensk översättning: Annelie Schlaug
I rollerna:
Natasha Rostova - Ludmila SAVELIEVA
Pierre Bezuchov - Sergej BONDARTJUK
Andrej Bolkonskij - Viatjeslav TICHONOV
Ilja Andrejevitj Rostov - V. STANITZIN
Grevinnan Rostova - K. GOLOVKO
Nikolaj Rostov - O. TABAKOV Pjotr Rostov- N.RODIN, S.ERMILOV
Sonja - I. GUBANOVA
Nikolaj Andrejevitj Bolkonskij - A. KTOROV
Furstinnan Maria - A. SCHURANOVA Lisa Bolkonskaja- A. VERTINSKAJA
Furst Vasilij - B. SMIRNOV Elene - I.SKOBTZEVA
Anatol Kuragin - V. LANOVOJ Dolochov - O. EFREMOV
Greve Bezuchov - N. TOLKATJEV Achrosimova - E.TIAPKINA
Drubetskaja - K. POLOVIKOVA Drubetskoj - E. MARTZEVITJ
Scherer - A. STEPANOVA
Katisch - D. FIRSOVA Karagin - G. KRAVTJENKO
Kutuzov - B. ZACHAVA Tuschin - N. TROFIMOV
Bagration - G. TJOCHONELIDZE Denisov - N. RYBNIKOV
Alexander I - V. MURGANOV Napoleon - V. STRSJELTJIK
Kejsar Frans - V. SAFRONOV General Mack - N.BUBNOV
Schinschin - I. SOLOVIEV Nesvitzkij - J. TJEKULAEV
Timochin - P. SAVIN
Stabsofficer - A. SMIRNOV Kommendant - V. BADAJEV
PETERSBURG, AR 1805.
Den kända Anna Pavlovna Scherer,
tsaritsan Maria Fjodorovnas hovfröken och förtrogna,
ordnade soaréer så som bara hon
kunde ordna dem.
Idag " serverade” hon sina gäster den franske aristokraten
vicomte Mortemart. Han hade flytt från antikrist
Napoleon Bonapartes fasor och kommit till Ryssland.
Hertigen av Engheins avrättning var en politisk nödvändighet.
Napoleons storhet ligger i att han bevarat revolutionens goda..
Ursäkta mig, min käre vicomte,
men den olycksaliga festen hos ambassadören
berövar mig ett stort nöje då den tvingar mig att avbryta er.
Det är mycket tråkigt att behöva lämna er förtjusande soaré.
I Scherers salong samlades
"kronan av Petersburgs högsta societet”,
som Anna Pavlovna själv uttryckte det.
Bara på dessa soaréer kunde man
med verklig precision mäta
hovets politiska temperatur.
Min man överger mig. Han kommer att bli dödad.
Säg, vad ska detta hemska krig vara bra för?
Så ni tänker gå ut i kriget, min käre furste?
General Kutuzov behagade utse mig till sin adjutant.
- Och Lise, er hustru? - Hon reser till landet.
Ni borde skämmas som berövar oss er förtjusande lilla fru.
Varför kan män inte leva utan krig?
Varför vill vi kvinnor ingenting?
Varför behöver vi inget?
Vad gjorde du med fröken Scherer? Hon kommer att bli riktigt sjuk.
Den där abbén är intressant, men han förstår sig inte på saken.
Evig fred kan nog vara möjlig,
men jag kan inte... hur ska jag säga...
Jag tror inte på någon politisk jämvikt.
Man kan inte alltid säga vad man tänker.
Nå, har du bestämt dig än? Blir du kavallerist eller diplomat?
Jag vet inte än. lnget av det verkar särskilt lockande.
Han är bestämt frimurare.
Låt oss tala seriöst om saken. Har du varit vid kavalleriet?
Nej. Men jag skulle vilja tala med er om något.
Vi ligger i krig med Napoleon.
Om det vore ett krig för friheten,
skulle jag vara den förste att anmäla mig som frivillig.
Men att hjälpa England och Österrike mot världens störste
man... Det trorjag inte på.
Om alla slogs efter sin över- tygelse, så funnes inga krig.
Det vore ju alldeles utmärkt!
Det vore det kanske ja, men det kommer inte att hända.
Varför går ni egentligen ut i kriget?
Varför?
Jag vet inte.
Det är bara så det är.
Och så gårjag med för...
För att det liv som jag lever här, inte är något för mig.
Jag undrar ofta varför Annette inte har gift sig.
Vad ni män är dumma som inte gifter er med henne.
Ni får förlåta mig, men ni förstår er inte på kvinnor alls.
- Och ni ska jämt debattera! - Jag debatterar gärna med er
man. Jag kan inte begripa varför han vill ut och kriga.
När reser ni?
Närjag har tänkt på attjag måste lämna alla kära vänner...
Vet du vad, Andrej... Jag är rädd.
Vad är du så rädd för, Lise? Jag kan sannerligen inte förstå.
Alla män är egoister.
På grund av hans infall lämnas jag ensam ute på landet.
Nå ja, tillsammans med min far och syster.
Jag blir i alla fall ensam utan mina vänner.
Jag förstår ändå inte vad du är rädd för?
Enligt läkaren ska du inte vara uppe så sent. Du bör gå och sova.
Jag bryr mig inte om att monsieur Pierre är närvarande.
Det är något som jag länge velat säga dig, Andrej.
Varför har du förändrat dig så mot mig? Vad harjag gjort dig?
Du går med armén, och du tycker inte synd om mig.
Du behandlar mig som vore jag sjuk eller ett barn.
Du var inte sådan för ett halvår sedan.
Jag ber er sluta med detta.
Lugna er, furstinnan. Det bara verkar så,
för, jag försäkrar er...
Jag har själv känt likadant, men...
Nej, jag har inte här att göra.
Lugna er bara.
- Adjö. - Vänta, Pierre.
Furstinnan vill säkert inte hindra mig från att vara med dig.
- Han tänker bara på sig själv. - Lise!
Gift dig inte, min vän. Det råderjag dig sannerligen.
Gift dig inte förrän du gjort allt du kunnat göra,
förrän du upphört att älska din utvalda
och lärt känna henne ordentligt.
Annars blir du bara besviken.
Gift dig när du är gammal och oduglig.
Då har du inte längre något att förlora.
Allt ödslas bort på bagateller.
Du talar om Bonaparte och hans karriär.
När han arbetade sig fram mot sitt mål var han fri.
Han hade inget utom sitt mål och han nådde det!
Men detta... salonger, skvaller, baler, fåfänga, obetydligheter.
Det är en ond cirkel som jag inte kan ta mig ur.
Vad tjänar det till att tala om mig?
Låt oss tala om dig.
Om mig? Vad kan man väl säga om mig?
Ett oäkta barn, inget namn, ingen förmögenhet.
Men jag ärju fri och har det bra.
Fastjag vet inte vad jag ska göra. Jag vill be dig om råd.
Du är mig kär för du är den enda levande människan
i hela vårt umgänge.
Välj vad du vill: Kavalleriet eller diplomatin.
Du kommer att ha framgång vad du än gör.
Bara en sak: Besök inte Kuragins mer.
Supande och oanständiga kvinnor passar dig inte alls.
Vet ni vad! Jag har länge funderat på det.
Med ett sådant liv kan jag inte tänka klart och inget besluta.
Han bad mig följa med ut ikväll, men jag går inte.
Lova mig att du inte går med.
Jag lovar.
Pierre, käre vän!
Se så, drick nu! Annars släpperjag dig inte.
Nu är det din tur.
Vänta. Kuragin! Hör på!
Om någon annan kan göra om det, gerjag honom hundra guldmynt.
Uppfattat?
Lugn!
Mina herrar, det ärju vansinne! Han slår ihjäl sig.
Rör honom inte, du skrämmer honom. Då slår han ihjäl sig.
Om någon lägger sig i,
så slängerjag ut honom den här vägen.
Tom!
Mina herrar! Jag gör om det!
Ge hit en flaska rom!
Det behövs ingen vadslagning. Jag gör det ändå.
Låt honom försöka!
Är du galen? Du fårju svindel i en vanlig trappa.
Jag tar hand om det.
Hör här, jag slår vad med dig, men inte förrän imorgon.
Nu far vi till damerna!
Och vi tar björnen med oss!
Furst Vasilij kom till Moskva igår.
Det måste vara för att besöka stackars greve Bezuchov.
Ja, jag beklagar verkligen greve Bezuchov.
Han ärju så sjuk
och så denne son Pierre.
Ja, vad var det de ställde till med?
De var tre stycken som fått tag i en björnunge,
som de tog med sig i vagnen på väg till några slags damer.
De tog tag i polisofficeren,
band fast honom på björnens rygg och kastade dem i Mojkakanalen.
Och där simmade björnen omkring med polisen på ryggen.
Ma chère, han måste ha sett för löjlig ut!
Så fruktansvärt! Vad skrattar ni åt, käre greve?
Dolochov degraderades till soldat,
Anatol Kuragin kom undan tack vare sin far,
men Pierre Bezuchov skickade man hit till Moskva.
Jag hoppas att ingen tar emot honom.
Man frågade mig, men jag vägrade:
Jag har döttrar.
Det är i alla fall, ma chère, en god historia.
Jag kan se för mig hur löjlig polisen såg ut!
Monsieur Pierre.
Där har vi henne! Ma chère namnsdagsbarn!
Du skämmer bort henne, llja.
Goddag, min söta. Jag har den äran att gratulera.
- Vilket förtjusande barn.
Ja det är fina barn.
Sonja! Vad är det?
- Det är ingenting. Låt mig vara - lnget betyder något utan dig.
Du är allt för mig. Jag ska bevisa det.
- Prata inte så där. - Jag ska inte prata så mer. Förlåt, Sonja
Så vackert.
Boris, kom hit.
Jag måste säga något till dig.
Kom.
Vad är det?
Kyss min docka.
Vill du inte?
Kom hit.
Närmare.
Ännu närmare.
Vill du kyssa mig då?
Här har vi ju lilla namnsdagsbarnet.
Nå gamle syndare, du har väl tråkigt i Moskva?
Ja, vad kan man göra?
När dessa små fåglar vuxit upp måste du gifta bort dem.
Och du, min lilla kosack?
Jag vet nog att du är ett busfrö, men jag tycker om dig.
Jaså minsann, gunstig herrn! Kom hit, kom hit, min herre.
Det ärjust snyggt att vara ute
och roa sig och binda
poliser på björnryggar
medan ens far
ligger på sitt yttersta!
Fy skäms! Du borde ha gått ut i kriget istället.
Ja, då går vi väl till bords?
Krigsförklaringen är redan offentliggjord i Petersburg.
Jag har själv sett den.
Den är skickad till överbefälhavaren i Moskva.
Vad tusan ska vi kriga mot Bonaparte för?
Han har redan tagit högmodet ur Österrike. Nu är det vår tur.
Tsaren vet vad han gör!
Ni känner ordspråket "Jeremia, Jeremia,
sitt hemma och spinn ditt garn.”
Det passar sannerligen in på oss.
Vi måste slåss till sista blodsdroppen
och vara beredda att dö för vår tsar!
På så vis kommer allt att ordna sig.
Och resonera bör vi göra
så lite som möjligt.
Eller vad säger ni,
min unge man?
Jag håller fullständigt med er.
Jag är övertygad om att vi måste segra eller dö.
Bra talat! Så ska det låta!
Vad är det för oväsen jag hör?
Varför bultar du i bordet så där? Vem är du arg på?
Du tror visst att du har fransmän framför dig!
Jag bara säger sanningen!
Vi talar om kriget. Min son ska gå in i armén.
Jag har fyra pojkar i armén och klagar inte.
Ske Guds vilja!
Gud är nådig i striden.
Javisst, javisst.
Vet du om attjag har skickat efter Pierre?
Greven gjorde tecken att han ville träffa honom.
Min kusin, jag ber ständigt att
Gud ska vara honom nådig...
...så att hans ädla själ får frid.
Ja, naturligtvis.
Men saken ärju den, ja du vetju själv
att greven testamenterat hela sin förmögenhet till Pierre.
Han har skrivit testament åtskilliga gånger.
Pierre är dessutom illegitim. Han kan inte få något.
Men att du inte förstår!
Du som är så klok borde begripa.
Greven har skrivit till tsaren och anhållit om
att hans son erkänns som legitim.
Pierre kan plötsligt bli greve Bezuchov
och då ärver han allt!
Mamma sa attjag skulle bjuda upp er.
Jag är rädd attjag inte kan stegen,
men om ni vill bli min lärarinna, så...
Semjon, kan du spela "Danilo Kupor”?
Titta på pappa! Titta på pappa!
Nej men titta! Så stilig han är!
Låtom oss bedja...
Herre vare oss nådig...
Helige Herre...
Jesus Kristus,
Barmhärtige...
Skydda Din tjänare Kyrill...
Tag emot Din tjänare
och hans botgöring...
...fräls honom.
Ära vare Dig i evighet...
Amen.
Herre, var nådig...
Greven har kanske inte frågat efter mig. Jag kan gå till mitt.
Min vän, jag lider lika mycket som ni, men var en man.
Livet måste ta slut.
Det är oundvikligt.
Han brukade vara så frisk.
Det blir många som vill komma åt arvet.
Han har bett att få se er. Det är ett gott tecken.
Pierre?
Är det kanske bäst att kalla på furst Vasilij?
Han vill vända sig på andra sidan.
Ve mig, syndare, ve mig...
Jag sträcker händerna mot mina vänner...
Jag gråter...
men får ingen nåd.
Gråt över mig, människor...
Min själ lämnar kroppen...
Släpp den, sägerjag!
Jag tar på mig hela ansvaret. Ni vet inte vad ni gör.
- Otäcka kvinna! - Släpp!
Vad gör ni? Han håller på att dö och ni lämnar mig ensam!
Ja, nu är ni väl nöjd - det var det här ni väntade på!
Ack, min vän.
Hur mycket syndar vi inte, hur mycket bedrar vi inte och ljuger?
Och vart leder det till sist?
Jag är redan över femtio. För mig...
Döden gör slut på allt.
Döden är förfärlig.
Han är borta.
Kom så går vi.
Försök att gråta. lnget lindrar som tårar.
Gud är med er. Ni är ung
och ni är nu dessutom ägare
till en stor förmögenhet, hoppas jag.
Furst Nikolaj Andrejevitj Bolkonskij hade en gång varit
överbefälhavare för armén och var i societeten känd som
"kungen av Preussen”. Under
tsar Pavel hade han förvisats till sitt gods på landet.
Där bodde han ännu med sin dotter, furstinnan Maria.
Mår du bra idag? Sätt dig.
Det här är till imorgon.
Vänta, här är ett brev till dig.
- Är det från Elouise? - Ja, det är från Julie.
Två brev kan jag låta passera, men kommer ett tredje, läserjag.
Jag är rädd att ni skriver en massa dumheter.
- Läs det här också, far. - Ett tredje, sa jag.
Seså, min fröken...
De här trianglarna är lika stora.
Du ser, vinkeln ABC...
Den stränga stämningen på godset påverkades inte av att man
väntade furstens son, den unge furst Andrej, och dennes maka.
Jag känner igen honom så väl.
Vad han är klok, din far.
Det är kanske därförjag är så rädd för honom.
Sätt er!
Michail lvanovitj, sätt er.
Det är viktigt att promenera. Ja, så mycket som möjligt.
Vad du än tror, om så mot din vilja,
ska Han skydda dig och ta dig till Sig,
för Han allena är Sanningen och Friden.
Ta den, André, för min skull.
- Så du reser nu? - Ja, jag kom för att säga adjö.
Kyss mig här.
Tack, tack.
Vad tackar du mig för, far?
För att du inte stannar hemma och hänger hustrun i kjolarna.
Tjänsten framför allt. Tack.
Har du något att säga så säg det Jag hör och skriver samtidigt.
Min hustru... Jag skäms för att hon bli till besvär...
Prat! Ut med språket.
När det är dags, vill du skicka efter en läkare från Moskva?
Jag vet att inget hjälper om naturen själv inte vill det.
Och jag vet att bara ett fall på miljonen slutar olyckligt.
Men det är nu en idé hos henne ...och hos mig med.
Hon har hört en massa prat, och hon har mardrömmar och är rädd.
Ska ske.
Det står illa till, eller hur?
- Vad menar far? - Hustrun!
Jag förstår inte.
Det är inget att göra. De är likadana allihop.
Jag ska inte berätta för någon. Men vi vetju båda hur det är.
Vad kan man göra? Men hon är vacker!
Jag ska ta hand om allt. Du kan vara lugn.
Lämna det här brevet till Michail llarionovitj.
Jag har skrivit att han inte ska hålla dig kvar
som adjutant för länge. Det är en bedrövlig tjänst!
Säg honom attjag alltid ska minnas och hålla av honom.
Ja och skriv och berätta hur han tar emot dig.
Är han hygglig så gör din plikt.
Nikolaj Andrejevitj Bolkonskijs son arbetar inte på nåder.
Kom hit ett tag.
Jag kommer förmodligen att dö före dig.
De här dagboksanteckningarna ska tsaren ha efter min död.
Det här är en obligation och ett brev.
Det är pris till den som skriver suvorovska fälttågens historia.
Det ska skickas till akademin.
Det här är min egna anteckningar om saken.
Läs dem efter min död. Det kan vara av nytta för dig.
Ska ske, far.
Nå, farväl då.
Kom ihåg en sak, furst Andrej.
Om man dödar dig kommer det att göra ont i mitt gamla hjärta.
Men om jag får höra att Nikolaj Bolkonskijs son
inte skött sig - då kommer jag att skämmas!
Det hade du inte behövt säga, far.
Jag vill be dig om något mer.
Om man dödar mig, och om jag får en son
- behåll honom hos dig.
Var snäll och låt honom växa upp här.
Så jag ska inte lämna honom till din hustru?
Vi har tagit avsked. Gå nu.
Gå nu!
Under Kutuzovs kommando besatte den femtiotusen man starka
ryska armén Österrike. Förenade med Österrikes
general Macks armé skulle man
genomföra en gemensam operation mot Napoleon.
Det sägs att Kutuzov skulle vara sned i ansiktet och enögd!
Och är han inte det?
Han ser bättre än du. Han synade oss ordentligt.
Jo, han synade mina stövlar riktigt noga!
Om man kunde få rasta. Men här ska det traskas fem verst till.
Tysken kanske skulle ge oss vagnar.
Här är det idel tyskar. Polacker var åtminstone under rysk krona.
Sångarna fram!
A min förstubro, min nya förstubro...
Den nya förstubron av lönntimmer...
Jag går ej dit mer...
Min käresta går inte dit mer...
Flickan gick ut ur porten, den nya porten...
Den nya porten av ek...
Ur ärmen släppte hon en falk...
Flyg min falk,
flyg högt och långt...
Flyg högt och långt...
...till hemlandet...
God morgon!
Var hälsad österrikare! Var hälsade ryssar!
Var hälsad hela världen!
Nå, furste? Vad är det?
Jag ska sätta upp en förklaring om varför vi inte rycker framåt.
Hur så? Har inga underrättelser kommit från Mack?
Om det vore sant att han är slagen,
hade vi väl hört om det.
Antagligen.
Överbefälhavare Kutuzov.
Överbefälhavaren är upptagen. Vem fårjag anmäla?
Överbefälhavaren är upptagen.
Ni ser här den olycklige Mack.
- Varför ser du så dyster ut? - Vad finns det att glädjas över?
Ge plats, de kommer.
Har den äran att gratulera. General Mack har anlänt.
Frisk som en nötkärna. Bara en liten skråma här.
Min herre, jag kan inte hindra er från att spela narr.
Men om ni understår er
att i min närvaro
bära er så dumt och löjligt åt igen
så ska jag visa er hur man uppför sig.
- Jag ville bara gratulera. - Jag skämtar inte!
Vad är det med dig, broder?
Antingen är vi officerare som tjänar tsaren och fosterlandet
och gläder oss åt framgångar och sörjer över motgångar.
Eller är vi lakejer som inte har något att göra med sin herre.
Fyrtiotusen man massakrerade! Våra allierades armé tillintet-
gjord och det skämtar du om!
Så beter sig bara pojkvaskrar!
Det är typiskt pojkar från Gascogne.
Tre stycken ger de sig av och tar bron.
Fransmännen går över och deras armé är på andra sidan.
Om fransmännen verkligen gått över Donau,
då är Kutuzovs armé avskuren och förlorad!
Det vore just snyggt.
Jag har planer för er ikväll.
Är hon inte underbart vacker?
Den som får henne, blir en lycklig man.
Hennes make får dessutom
särskild betydelse i högre kretsar.
- Jag vill veta vad ni tycker. - Ja, ja. Hon är vacker.
Ja, furste, farväl.
Gud vare med dig.
Ta med dig min välsignelse när du ska utföra ditt hjältedåd.
Du kommer med mig.
Tillåt mig att ställa mig till furst Bagrations förfogande.
Kom nu, jag behöver själv dugliga officerare.
Jag behöver dem själv.
Vi har ännu mycket framför oss.
Jag ska tacka Gud om så bara en tiondel av Bagrations trupper
kommer igen imorgon.
Just därför berjag att få följa med dem.
Bagration måste med sina uttröttade fyratusen man
förekomma fransmännen och uppehålla dem ett dygn.
Kutuzov behövde denna tid
för att hans tross skulle hinna undan
den tre gånger starkare fienden.
För tusan, mina herrar. Ni kan inte lämna er post på detta vis!
Och ni, herr stabskapten,
ja ni, kapten Tuschin, skäms ni inte?
Som artillerist borde ni föregå med gott exempel,
men ni har inte ens stövlarna på.
Blåste det till strid nu, skulle ni te er bra löjlig.
Var goda och återvänd till era poster, mina herrar!
Soldaterna påstår att man ska gå på i ullstrumporna.
Atervänd till era poster.
Allt närmare och närmare kom den högtidliga stund,
för vilken man utstått så mycket hårt arbete, så många umbäranden
för vilken i femton år soldater drillats,
för vilken man fått lämna hus och hem
och för vilken män gjorts till krigare;
för vilken 80 000 man levde utan hustru, mor, barn,
utan delaktighet i det civila livet.
Den stund närmade sig, för vilken man levde och rörde sig
på främmande mark, på fält, vägar, i skogar;
undantagna från sig själva och från allt det
som rörde det invanda mänskliga livet.
För alla dessa människor var vägen inte någon hemväg,
där man gick till arbete eller nöje,
utan en omväg, där man gick till anfall.
Hemma var inte hemmets härd, utan en plats att ligga i bakhåll.
Människor var inte bröder,
utan verktyg och ofrånkomliga dödsoffer.
Nej, käre vän, om det vore möjligt att veta,
vad som händer efter döden,
så skulle ingen frukta den.
Så är det, käre vän.
Man undgår den i vilket fall som helst inte.
Och ändå fruktar man den...
Ni med ert filosoferande.
Ni artillerister ska jämt fundera. Det är för att
ni har för gott om brännvin och mat.
Rädd är man i alla fall.
Man är rädd för att man inget vet.
Hur mycket det än pratas om, att själen kommer till himlen,
så vet vi ju, att ingen himmel finns, utan bara rymden.
Låt oss nu smaka på stäppgräs- brännvinet, Tuschin.
Det ska vi göra.
Men livet efter detta är ändå...
Det har börjat! Nu gäller det!
Skynda på!
Schöngraben står i brand!
Jag ber er, Ers högvördighet, om reträtt!
Jag ber er, Ers högvördighet, för Guds skull!
Var god och se själv!
Fransmännen.
De marscherar bra.
Vänster, vänster...
Rättning!
Halt!
Ta av ränslarna!
Med Guds hjälp!
Vad är detta? Jag kommer inte ur fläcken. Jag har stupat!
Där kommer det folk. De hjälper mig.
Men vad är det för folk? Är det fransmän?
Gode Gud som är i himlen, rädda mig!
Är det verkligen mig de vill åt?
Varför?
Ska de döda mig? Tänker de döda mig?
Mig, som alla håller av?
Det kan inte vara så! De kan inte vilja döda mig!
Tuschins batteri hade blivit bortglömt.
Kanonerna var i full gång,
men de som skulle täcka batteriet
hade lämnat det.
Fienden trodde att de blev beskjutna av huvudstyrkan
när det egentligen endast var fyra ensamma kanoner.
- Gå undan! - Alla undan!
- Vad befalls, Ers välborenhet? - lnget särskilt, en granat!
Skjut!
Seså, gör din plikt nu.
Jaha, nu rör han på sig igen.
Kapten Tuschin! Kapten!
Är ni galen? Man har två gånger beordrat er att retirera!
Jag vet inte... jag...
Tillbaka! Alla tillbaka!
Ers excellens, här är två troféer!
Jag har tagit en officer till fånga! Kompaniet kan intyga det!
Det är bra.
Jag anhåller att Ers excellens ville komma ihåg det!
Jag blev sårad av en bajonett! Jag var längst fram!
Jag anhåller att Ers excellens ville komma ihåg det!
Kapten Tuschin, ni är beordrad att retirera.
Farväl då.
Farväl, käre, gode vän. Adjö.
Kapten, för Guds skull, jag är sårad.
För Guds skull, jag kan inte gå längre. Låt mig få plats.
Ni kan sitta här.
Lägg en rock under honom.
Sätt er.
Kutuzovs trettiofem tusen man starka armé
var räddad.
Följande dag förnyade frans- männen inte angreppet och resten
av Bagrations trupper kunde förena sig med Kutuzovs armé.
- Gör det ont? - Nej, i Jesus namn.
Det är bra mycket folk som skickats till Gud idag.
Ers välborenhet, generalen frågar efter er. Han är i stugan
Mina herrar, jag tackar er alla.
Men hur kommer det sig att två kanoner blivit kvarlämnade?
Jag vet inte, Ers högvördighet.
Jag hade inte tillräckligt med folk, Ers högvördighet.
Ni kunde ta folk från bataljon- erna som ni hade för täckning?
Tuschin sa inte, att ingen betäckning fanns,
trots att så var fallet.
Han var rädd att ställa till det för någon annan.
Ers högvördighet!
Ni behagade skicka mig till kapten Tuschins batteri.
Där fann jag två tredjedelar av folket och hästarna döda,
två kanoner sönderskjutna och inte ett spår av betäckning.
Och om Ers excellens tillåter mig att säga vad jag tycker,
så är det främst kapten Tuschins och hans batteris hjältemodiga
uthållighet som vi har att tacka för dagens segrar.
Kapten Tuschin, ni kan gå.
Tack för att ni kom mig till undsättning.
Tack.
På riksrådets sammanträde igår
läste vår nye generalguvernör Sergej Kuzmitj
upp tsar Alexanders reskript från armén.
Reskriptet börjar med orden:
"Sergej Kuzmitj! Från alla håll fårjag höra...”
Den stackars greven kunde inte fortsätta.
Kunde han verkligen inte inte läsa längre?
lnte ett ord längre!
"Kuzmitj, från alla håll... från alla håll, Sergej Kuzmitj...
Det serju bra ut, ja.
Han försökte börja om flera gånger,
men hade knappt sagt " Sergej” förrän rösten stockade sig.
Vid " Kuzmitj” rann tårarna och
när han kom till " från alla håll” storgrät han.
Då tog han fram näsduken och började om igen...
Jag måste lära känna henne
och få svar på vem hon är.
Harjag misstagit mig förut, eller är det nu jag misstar mig?
Nej, dum är hon inte. Hon är underbar.
Är ni nöjd med er kväll?
Det har varit en av de roligaste namnsdagarjag någonsin haft.
Det är redan sent, jag...
Nå, min lilla Helene?
"Sergej Kuzmitj, från alla håll...”
Det är naturligtvis ett lysande parti, men lycka vetjag inte...
"Sergej Kuzmitj...”
Vad var det för anekdot egentligen?
Jag hörde den inte.
Jag hörde den inte heller.
Aline, gå och se efter vad de gör.
Som förut.
Gud vare lovad! Min hustru har berättat!
Min vän! Min lilla Helene!
Jag är så glad!
Jag höll så mycket av din far.
Hon kommer att bli dig en god hustru.
Gud välsigne er!
Min furstinna, kom hit!
Mitt barn, gode Gud.
Helene.
Ta av de här...
Nu finns det ingen återvändo.
Och jag älskar henne ju.
Slaget vid Austerlitz har av samtiden kallats för
de tre imperatorernas slag.
Den ryske och den österrikiske mönstrade de allierades armé.
Vad gör vi om Napoleon anfaller?
Det kommer inte att hända.
Mina herrar, planerna för imorgon kan inte ändras.
Ni har hört dem
och vi ska alla göra vår plikt.
Men före en drabbning finns det inget viktigare
än att sova ut ordentligt.
Ja, imorgon, imorgon.
lmorgon, jag känner det på mig. lmorgon ska jag äntligen,
äntligen få visa vad jag går för.
Michail llarionovitj, vad tror ni om morgondagens slag?
Jag tror att vi förlorar det här slaget
och jag har bett greve Tolstoj framföra min mening till tsaren.
Jag vill bli berömd.
Jag vill ha människors beundran och kärlek.
Kan jag rå för att det är det enda jag vill och lever för?
Ja, det enda!
Jag kan aldrig erkänna det för någon, men vad kan jag göra?
Död, lidande, förlust av hela min familj - det skrämmer mig inte.
Jag skulle ge allt för ett ögonblick av ära och triumf,
för kärlek från människor jag inte känner.
Och om inget annat än döden väntar?
Ja om jag måste dö,
så ska jag väl inte dö sämre än andra.
Ers överhöghet, allt är verkställt.
Vad är det de gör...
Giv akt!
Varför börjar ni inte, Michail llarionovitj?
Jag väntar, ers majestät. Alla kolonner är inte på plats än.
Vi är inte på paradfältet nu, där man väntar på att
alla regementen ska marschera upp innan man börjar paradera.
Det ärjust därförjag väntar. Det här är ingen trupprevy
och vi befinner oss inte på paradfältet.
Men naturligtvis, om Ers majestät önskar det så...
Klockan fem på eftermiddagen
var slaget förlorat.
- Det är fienden! - Nej!
Titta!
Det får vara nog! Nog nu!
Vart tänker du ta vägen?
Är ni sårad?
Det är ingenting, men där är ett sår. Hejda dem att fly!
Bolkonskij, vad ska detta betyda?
Framåt, gossar!
Så tyst, så lugnt.
Så högtidligt.
Så annorlunda än då när vi sprang, skrek och stred.
Hur kan det vara så, attjag inte såg denna höga himmel förr?
Hur lycklig ärjag inte över att få se den nu.
Allt är tom lögn och bedrägeri, allt utom denna oändliga himmel.
Det finns inget utom den.
lnget finns utom tystnaden
och lugnet.
Gud vare lov.
Detta är den sköna döden.
Första delens slut
ANDRA DELEN
Denisov! Vi är framme!
Nikolaj!
Hit med ljus! Och te! Jag hade inte väntat mig... Nikolaj!
Och jag?
Vasilij Denisov. Vän till er son.
Varmt välkommen.
Nikolaj har skrivit mycket om er.
Natasha, Vera - det här är Denisov.
A det var roligt!
Så underbart!
Furstinnan Maria!
Andrej?
Jag har fått nyheter. Han finns varken bland de tillfångatagna
eller bland de döda. Kutuzov skriver... Nej, han är död!
Far, vänd dig inte bort. Låt oss gråta tillsammans.
De jävlarna! Vilka fähundar!
De dödar armén, de dödar människor. Till vilken nytta?
Gå och berätta det för Lise.
Säg mig far, hur gick det till?
Gå.
Han stupade i den strid där man
skickade Rysslands bästa söner i döden och prisgav Rysslands ära.
Gå, furstinnan Maria! Berätta för Lise. Jag kommer snart.
Marie, ge mig din hand.
Där... känner du?
Jag tycker det är så underligt.
Och vet du, jag kommer att älska honom så mycket.
Vad är det, Masha?
lngenting.
Jag blev bara så sorgsen. Jag tänkte på Andrej.
Har ni hört något om Andrej?
Nej, det har inte kommit några nyheter.
Men far är orolig och jag är rädd.
Så inget har hänt?
Nej, ingenting.
Mitenka! Rid genast till trädgårdsmästaren
och sätt fart på honom.
Jag ska ha tvåhundra krukor här på fredag.
Och vi behöver musikanter, smultron och färsk ananas.
Det ska ordnas, min bäste greve. Unge Bezuchov harjust
kommit till stan och vi kan få allt från hans orangeri.
Säg till Bezuchov att han kommer på middagen.
- Har han hustrun med sig? - Min vän, han är så olycklig.
Och han som har ett sådant ädelt hjärta.
Jag ska göra allt för att trösta honom.
Men vad är det som har hänt?
Dolochov, Maria lvanovnas son, har helt komprometterat henne.
Bezuchov förde in honom i societeten, bjöd hem honom...
Knappt hade han kommit förrän han började hänga efter henne.
Den stackars Pierre lär vara utom sig av förtvivlan.
Nåja, säg honom iallafall att han kommer hit på middagen.
Det kommer att bli en stor fest!
Vad är det med er? Hör ni inte?
Det är tsarens skål!
Ursäkta attjag inte genast kände igen er.
Tänker ni inte ta upp bekantskapen?
At fanders med den idioten!
En skål för hjälten från vårt senaste fälttåg
furst Pjotr lvanovitj Bagration!
Med lagrar är du ärad efter stora bragder...
Ödet fört dig hit genom segrar...
Ryssarnas heder är ditt hjältedåd...
Efter stridens hetta
svalkas du till dina fränders skål...
Du vilar ut där
fränder hälsar dig stolt
efter stora bragder...
Och nu alla sköna damers skål!
Ni tycks ha liten nytta av era glasögon.
Det är endast ni som inte ser Dolochovs och er frus relation.
Ni tycks ha liten nytta av era glasögon.
Det är endast ni som inte ser Dolochovs och er frus relation.
En skål för alla sköna damer och deras älskare!
Ni tycks ha liten nytta av era glasögon.
Det är endast ni som inte ser Dolochovs och er frus relation.
Du skulle bara våga ta det!
Jag behöver det.
Ni... ni är en fähund!
Jag utmanar er på duell.
Jag hade kanske gjort likadant själv.
Det hade jag antagligen.
Vad ska då denna duell, detta mord, vara bra för?
Om jag ändå kunde fly, gömma mig någonstans.
I detta allvarliga ögonblick
måste jag vara alldeles ärlig mot er.
Jag tycker inte att det hela
är värt blodsutgjutelse.
Ni har gjort ett misstag, greve.
Ja, det var förskräckligt dumt.
Låter ni mig framföra ert beklagande?
Jag är säker på att motståndaren skulle ta emot era ursäkter.
- Låt mig tala med honom! - Vad skulle det tjäna till?
Mig är det likgiltigt.
Är vi redo?
- Här ska inget ursäktas.
Säg mig bara varjag ska stå och närjag ska skjuta.
Vad?
Ah, ja just det. Jag vetju, hade bara glömt.
- Då börjar vi? - Ja visst.
Eftersom motståndarna vägrat att förlikas, vill ni kanske börja.
På " tre” börjar ni gå mot varandra.
Ett, två...
tre!
Nej, nej, det är inte slut än.
Gå åt sidan!
Skydda er!
Bom! Bom...
Så vansinnigt.
Döden... nej, det är inte sant.
Det är vansinne. Döden, lögn...
Nå, hur känner du dig?
Det har ingen betydelse. Men jag har dödat henne.
Hon kommer inte att kunna ta detta.
Vem?
Min mor.
Mor min.
Min ängel, min mor som jag avgudar. Mor.
Till Rostovs stora förvåning bodde slagskämpen och vilden
Dolochov tillsammans med sin gamla mor
och sin puckelryggiga syster.
Och han var den ömmaste son och bror.
Vad vill det här säga?
Vad har ni ställt till med?
Jag... hur så?
Vad var det för mening med denna duell?
Vad ville ni bevisa med den?
Om ni inte svarar själv, så görjag det:
Ni tror på allt man säger er.
Man har sagt er att Dolochov var min älskare, och ni tror på det.
Men vad har ni bevisat med duellen?
Jo, att ni är en idiot. Fast alla visste ju redan.
Allt det leder till, är attjag blir till åtlöje för hela Moskva
Alla kommer att säga att ni var full
och utmanade någon på duell
bara för att ni var svartsjuk på honom och detta utan orsak.
Dessutom är han i alla hänseenden bättre än ni.
Och hur kunde ni tro att han var min älskare?
För attjag tyckte om hans sällskap?
Vore ni lite klok och trevlig, hade jag föredragit ert.
Jag ber er att inte tala till mig.
Varför skulle jag inte få tala till er?
Jag säger vad jag vill till er. Det är inte många kvinnor
som inte skulle skaffa en älskare med en make som ni.
Men jag har inte gjort det.
Vi måste skiljas åt.
Skiljas? Gärna det, om ni ger mig ett ordentligt underhåll!
Skiljas! Så ni trodde ni kunde skrämma mig med det!
Jag ska döda dig!
Ut!!
Tichon!
Gå till Maria Bogdanova och säg så att bara hon hör det,
att fursten vill veta hur det går.
Kom sedan tillbaka och meddela vad hon säger.
Låt fursten veta att arbetet börjat.
Det heter att föderskan
plågas mindre ju färre människor
som känner till hennes plågor.
Alla försökte låtsas som att de inte oroades.
Och ingen sa något,
men hela huset kände
att något ofattbart stort och
underbart mystiskt höll på att fullbordas.
Gud är nådig och inga doktorer behövs.
Furstinnan, där kommer folk med lyktor i allén.
Det måste vara doktorn.
Gudskelov!
Jag måste gå och möta honom. Han kan inte ryska.
- Mår furstinnan bra? - Hon mår bra.
Nej, det kan inte vara sant. Det skulle vara alltför fantastiskt.
Ett sådant underbart möte!
Mitt hjärta, min lilla vän...
Gud är barmhärtig.
Hon var inte förvånad över att han kommit.
Hon förstod inte att han kommit.
Att han kommit hade inget att göra med plågorna
eller med plågornas lindrande.
lngen får komma in.
Varför har de tagit in ett barn till henne?
Varför är där ett barn? Är det hennes barn?
Jag älskar er alla och har aldrig gjort någon något illa.
Och vad har ni gjort med mig? Vad har ni gjort med mig?
Varför har ni gjort detta?
Jag har inte ord för hur mycketjag gått igenom.
Ja, vi har båda förändrats mycket sedan vi sågs sist.
- Vad har ni för planer? - Ja vad kan man säga om mig...
Varför tjänar ni inte vid armén?
Efter Austerlitz? Nej, bevare mig väl.
Om så Bonaparte stod vid Smolensk
skulle jag inte gå i fält med ryska armén.
- Har ni hört om duellen? - Du har gått igenom det också!
Jag tackar Gud för attjag inte dödade honom.
Varför det? Att döda en galen hund är en god gärning.
Det är inte en god gärning att döda någon. Det är inte rätt.
Och varför skulle det inte vara rätt?
Det är inte människornas sak att bedöma vad som är rätt och fel.
Människorna misstar sig alltid.
lnte minst i fråga om vad som är rätt och fel.
Det är fel att göra en annan människa illa.
Och hur vet du vad som gör en annan illa?
Jag vet bara två onda ting i livet:
Dåligt samvete och sjukdom.
Lyckan är att vara befriad från dem.
Att leva i avskildhet och undvika dem
det är vishet, harjag kommit fram till.
Att leva i ensamhet bara för att slippa ångra sig?
Nej och åter nej!
Jag kan känna hurjag är en del av denna
stora harmoniska helhet.
Jag känner attjag inte kan försvinna,
precis som ingenting försvinner i världen.
Jag kommer alltid att vara och har alltid varit.
Det är Herders lära. Men det övertygar mig inte.
Bara livet och döden övertygar mig.
Det övertygar mig, när du ser en älskad
som du gjort illa och som du vill gottgöra.
Och så med ens måste denna älskade plågas,
lida och dö, försvinna.
Varför?
Det måste finnas ett svar.
Ja, det ärjag övertygad om.
Jag säger bara att inget förnuftsskäl kan övertyga mig om
att det finns ett liv efter döden, men om något kan övertyga
mig, så är det detta, att man
går vid någons sida och så plötsligt försvinner denna
människa och själv har man bara en avgrund att blicka ner i.
Jag har blickat ner där.
Det ärju detjag talar om.
Vi måste leva och älska,
vi måste tro på att vi inte lever endast här på jorden,
men att vi lever i evighet i det oändliga.
Ers högvördighet, vad det är lätt!
- Vad säger du? - Det är så lätt och fritt!
Vad talar han om?
Javisst, det är våren.
Han har rätt. Det är redan grönt. Det har gått fort.
Både björken och häggen.
Och alen, så smått. Men eken har inte slagit ut.
Eken.
Vår,
och kärlek,
och lycka...
Att ni inte tröttnar på detta ständiga, dumma bedrägeri.
Det är ständigt detsamma, och det är ständigt bedrägeri.
Det finns ingen vår, ingen kärlek, ingen lycka.
Jag tror inte på era förhoppningar och villfarelser.
Ja, eken har alldeles rätt.
Låt de andra, de unga, hänge sig åt villfarelsen.
Men vi känner livet, och vårt liv är slut.
Man måste leva sitt liv
utan att göra ont och utan oro eller önskningar.
I egenskap av förmyndare
måste furst Andrej åka och träffa
adelsmarskalken greve Rostov.
- Bara en gång till. - När ska du sova egentligen?
Jag kan inte sova.
A vad det är vackert. Men nu måste vi sova!
Sov du, jag kan inte.
Sonja, hur kan man sova nu?
Kom och se hur underbart det är.
Sover du redan?
Du kan inte tänka dig en sådan ljuvlig natt.
Kom och se på månen!
Så ljuvligt vackert.
Kom hit min kära lilla du.
Ser du?
Jag sätter mig på huk,
så här...
Och sedan tarjag sats...
Och så flygerjag till himlen!
Här i skogen står den där eken
som jag var så överens med.
Men var är den?
Där!
Jag älskar er alla och har aldrig gjort någon något illa.
Och vad har ni gjort med mig?
Vi måste leva och älska,
vi måste tro på att vi inte lever endast här på jorden
men att vi lever i evighet i det oändliga.
Nej, livet kan inte vara slut vid trettioett.
Det räcker inte attjag själv känner vad som finns inom mig.
Alla andra måste också få veta:
Pierre, och flickan som ville flyga till himlen...
De måste lära känna mig.
Så attjag inte lever mitt liv endast för mig själv,
så att mitt liv kan speglas i andras.
Så att vi kan leva med varandra.
Slut första delen.